I de flesta fall kommer ett val att vara enklare än de andra när du väljer vilken sträng som ska användas för varje ton. Så när jag först lär mig ett stycke spelar jag vanligtvis det. Det har att göra med hur ackordtonerna kartläggs till ackordformer.
Efter mer förtrogenhet med stycket kan skillnaden i lätthet mellan möjligheterna minska (eftersom du fortfarande har experimenterat hela tiden ) och valet kan påverkas mer starkt av tonegenskaperna.
Så till exempel finns det denna bit som jag ville spela (tack till nonpop för att sätta in bilden): ![Paganini's Caprice No.6 first four measures](https://musik.narkive.se/1RdKcPz1/hur-konverterar-man-noter-till-fingerposition-pa-en-gitarr:i.1.full)
Det första ackordet är en G-moll, G - B ♭ - D. Detta kan vara en E-mollformad barre på tredje banden. Lägg sedan till det andra fingret för E ♭, släpp botten på tunnan och skjut den första och andra fingret bakåt 1 band för D och F♯. Och släpp sedan det första fingret, skjut det andra för E ♭ och lägg till det fjärde fingret för C.
I ackordformer är detta:
% 0 / 0,0 / 0,5 / 3,3 / 1,3 / 1,3 / 1 [G m]% 0 / 0,0 / 0,5 / 3,3 / 1,4 / 2,3 / 1 [E ♭ / G]% 0 / 0,0 / 0,5 / 3,0 / 0,3 / 2,2 / 1 [ D / G]% 0 / 0,0 / 0,5 / 3,5 / 4,4 / 2,0 / 0 [C m / G]% 0 / 0,0 / 0,5 / 3,3 / 1,3 / 1,3 / 1 [G m]
Men efter en tid bestämde jag mig för att melodin var sötare (cantabile) högre upp i nacken. Så jag spelar det nu i "andra position" ( Humpty-Dumpty), så:
% 0 / 0.10 / 3.8 / 2.7 / 1.0 / 0.0 / 0 [G m]% 0 / 0,10 / 3,0 / 0,8 / 1,8 / 1,0 / 0 [E ♭ / G]% 0 / 0,10 / 3,0 / 0,7 / 1,7 / 1,0 / 0 [D / G]% 0 / 0,10 / 3,10 / 4,8 / 1,0 / 0,0 / 0 [C m / G]% 0 / 0,10 / 3,8 / 2,7 / 1,0 / 0,0 / 0 [G m]
Detta har också den strategiska effekten att de närmaste måtten kan spelas nedåt i nacken utan att behöva bytas i strängar.